‫בפרקים הקודמים...‬
‫בואי לכאן.‬
‫הרעל היה מרוח על הבקבוקון.‬
‫כשקניה תחזור, יכול להיות שהיא תיאלץ למצוא עבודה אחרת.‬
‫את צריכה להתכונן... - היא תחזור.‬
‫לכך שהיא לא תחזור. - היא תחזור, אני מכירה אותה.‬
‫הלו?‬
‫אני האיש שמצמיד אקדח לראשה של אחותך הקטנה.‬
‫מישהו מנסה לסחוט את אמנדה. הוא טוען שקניה בידיו.‬
‫ואתה מאמין?‬
‫אמנדה?‬
‫קניה!‬
‫הדבר הראשון שאני זוכרת זה חושך.‬
‫ואז שמעתי נהמה של מנוע.‬
‫ושמעתי גם לחישות.‬
‫את יכולה לדבר?‬
‫אני צמאה.‬
‫הנה מים.‬
‫יש לי שש, שבע, שמונה.‬
‫ראית מישהו נוסף? - לא.‬
‫רק את האיש במשקפי המגן.‬
‫הוא דיבר על הקנוניה נגד ניו יורק?‬
‫מדי פעם.‬
‫הוא שאל המון שאלות.‬
‫את זוכרת את אחותך? - ברור שאני זוכרת אותה.‬
‫איך קוראים לאחותך?‬
‫קוראים לה...‬
‫קוראים לה "לך תנענע את עצמך"!‬
‫זה נמשך הרבה זמן. הוא רצה לדעת על חיי בהתנגדות.‬
‫מאיפה את? - אני לא יודעת.‬
‫בת כמה את? - אני לא יודעת!‬
‫איך קוראים לאמך? - אני לא יודעת!‬
‫ואז, יום אחד, הוא הפתיע אותי.‬
‫אמנדה רוזווטר?‬
‫שחררי את מאסובוס מידי הרפובליקה או שאחותך תמות.‬
‫אם לא תצייתי לנו, היא תמות.‬
‫אני האיש שמצמיד אקדח לראשה של אחותך הקטנה.‬
‫אמנדה.‬
‫אל תקשיבי לבן זונה הזה!‬
‫טוב, את השאר אתם יודעים.‬
‫הוא השתמש בי כדי לסחוט את אמנדה.‬
‫ניסיתי לברוח.‬
‫ואז...‬
‫הנה אני.‬
‫חזרתי הביתה.‬
‫כמה זמן לדעתך האיש במשקפי המגן‬
‫החזיק אותך כאסירה?‬
‫שבועיים-שלושה לכל היותר.‬
‫מה?‬
‫טוב, נעלמת לפני שנה.‬
‫מה קרה בשאר הזמן שלא היית כאן?‬
‫מה הזיכרון האחרון שלך מהתנגדות?‬
‫הלילה שאמנדה הפסידה בו בבחירות.‬
‫נפרדתי ממך בחיבוק.‬
‫ואז אמרנו...‬
‫ואז? ואז? - להתראות ואז...‬
‫ואז? - אני לא יודעת.‬
‫האונה הרקתית האמצעית שלה נפגעה.‬
‫היא תצטרך להשתדל יותר.‬
‫תפסיק ללחוץ עליה.‬
‫הזיכרונות שנשכחו עלולים לשטוף אותה‬
‫או להידחק עמוק יותר.‬
‫נוכל להפסיק בינתיים? אני ממש עייפה.‬
‫יש לי עוד שאלות.‬
‫נסיים מחר בבוקר.‬
‫אני רוצה לראות אותה שוב מחר.‬
‫אתה מחכה לסוכרייה?‬
‫את נוטה לנהוג בחופשיות בכל הנוגע לאמת.‬
‫לא שכחתי את זה. - כלומר?‬
‫בלי משחקים. בלי בדיחות.‬
‫אני אטפל בה.‬
‫משקה, פה-וי טאר?‬
‫לא, תודה. באתי לקחת את המעטפה שלי.‬
‫נתתי אותה לאלק הבוקר בעבודה.‬
‫את עובדת אצל אלק?‬
‫הוא מעסיק אותי בריידר-רדיו.‬
‫אולי את מזהה את הקול שלי.‬
‫"שלום, התנגדות, כאן טרז'ר דול, ‬
‫משמיעה את התקליטים שאמכם הזהירה אתכם מפניהם."‬
‫יצירתי מאוד להעסיק פרוצה כשדרנית רדיו.‬
‫עליי להחמיא לאלק על כך כשאראה אותו.‬
‫זו קניה.‬
‫סליחה?‬
‫בכניסה עם אמנדה. קניה רוזווטר.‬
‫קניה רוזווטר...‬
‫היי!‬
‫לא.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫התנגדות‬
‫אני כל כך שמחה שחזרת הביתה.‬
‫אני שמחה לחזור.‬
‫חשבתי שהברחתי אותך.‬
‫כן?‬
‫זה מה שקרה?‬
‫שהברחת אותי?‬
‫אולי הייתי שתלטנית מדי?‬
‫חונקת מדי? אולי... - את תמיד שתלטנית מדי.‬
‫אבל לא בגלל זה עזבתי.‬
‫אני לא יודעת למה עזבתי.‬
‫אבל אני יודעת שהמשכת להחזיק את המקום הזה.‬
‫החזקת את העץ שלי בחיים.‬
‫החזקת אותי בחיים.‬
‫תודה.‬
‫אני יורדת למטה לסגור.‬
‫אמנדה?‬
‫תוכלי לישון לידי?‬
‫בסדר.‬
‫זה יהיה כמו פעם, כשבנינו מבצרים מחביות נפט.‬
‫ונרדמנו על רקע קולות הירי.‬
‫כל הלילה.‬
‫זוכרת? אימא כעסה מאוד. - היא כעסה מאוד.‬
‫אבל היינו שם זו בשביל זו, נכון?‬
‫כמו עכשיו.‬
‫איפה את?‬
‫עוזרת לסוקאר.‬
‫הוא בסדר? - הוא חולה.‬
‫כרגע אנחנו אמורים לדאוג לך.‬
‫זה סוקאר, נולן. הוא זקוק לעזרתי.‬
‫בסדר. את בסדר, ילדונת?‬
‫אני בסדר, מבטיחה.‬
‫תיזהרי.‬
‫בסדר.‬
‫הוא לא יבוא?‬
‫לא.‬
‫אין לקטוע את העלייה לרגל.‬
‫זה רצונה של אירזו.‬
‫מצאת משהו מעניין בזמן שלא הייתי?‬
‫אני כאן רק כי המפקד שלי הורה לי לעזור לך.‬
‫אין לי עניין בשיחה.‬
‫בחיי, טומי, משהו כנראה מטריד אותך.‬
‫אולי תגיד את זה וזהו?‬
‫לא. - בחייך.‬
‫אני לא נוגס בפיתיון. - זה יקרה בסופו של דבר. זה בלתי נמנע.‬
‫אני לא משחק.‬
‫הבנתי.‬
‫אתה יודע, טומי, ברלין היא ילדה גדולה.‬
‫זכותה לבחור עם מי היא שוכבת.‬
‫אין לך בושה. - נכון. ובמקרה הזה, היא בחרה בי.‬
‫אני יודע שאתה לא רוצה לשמוע את זה, טומי, ‬
‫אבל חשבתי שיהיה הוגן ליידע אותך. אני מחבב אותך.‬
‫אתה...‬
‫אני לא ילד!‬
‫אתה חובט כמו ילד.‬
‫רוצה עוד אגרוף? - לא, תודה.‬
‫האגרוף הזה הגיע לי.‬
‫אם תחבוט בי שוב, אני אחזיר לך, ‬
‫ושנינו לא מעוניינים בזה, נכון?‬
‫ואתה עוד תוהה למה איריסה מתחמקת ממך.‬
‫קניה.‬
‫איזו הפתעה נעימה.‬
‫כל כך טוב לראות אותך.‬
‫אפילו לבושם הקאסטיתיאני שלך עדיין יש ריח טוב.‬
‫את זה אני זוכרת.‬
‫קרה משהו לזיכרון שלך?‬
‫כן, אבל כשראיתי אותך אמש ב "צריך-רוצה" ונעצת בי מבטים, ‬
‫הייתה לי תחושת דז'ה וו.‬
‫קרה משהו בינינו?‬
‫אפשר להגיד שכן.‬
‫טוב, בטח אזכר בכול בקרוב.‬
‫אני מקווה מאוד.‬
‫וכשזה יקרה, נעשה מפגש איחוד אמיתי.‬
‫מצאנו את הדברים האלה במכונית.‬
‫משהו מהם מוכר לך?‬
‫אני יכולה לגעת?‬
‫כמובן. תמששי.‬
‫אני שמח מאוד שחזרת.‬
‫זה טוב מבחינתך?‬
‫אז את בטח זוכרת שיצאנו?‬
‫כן.‬
‫את זוכרת גם שנפרדנו?‬
‫לא ממש.‬
‫אבל רגע, אני זוכרת שדיברתי על זה עם אמנדה אחר כך.‬
‫כן. אז...‬
‫אחותך ואני התחלנו לצאת‬
‫בזמן שלא היית.‬
‫זה לא היה רציני במיוחד.‬
‫זה נגמר בינתיים, אבל חשבתי שעדיף שתדעי.‬
‫תודה.‬
‫בסדר.‬
‫כן, אני זוכרת את הפטיש הזה.‬
‫אני זוכרת איש אחד מהקולקטיב הווטאני.‬
‫הוא השתמש בפטיש הזה‬
‫כדי לחלץ אותי מ...‬
‫מאיפה?‬
‫אני צפה במים.‬
‫לרצפה! - תשתקו.‬
‫היו שם עוד אנשים.‬
‫לידי.‬
‫בני אנוש.‬
‫לא!‬
‫חיילי הקולקטיב הרגו אותם.‬
‫ואז האיש במשקפי המגן אמר, "עצרו. אל תירו בה."‬
‫למה לא? - זו אחותה של אמנדה רוזווטר.‬
‫נוכל להשתמש בה.‬
‫תארגן לי חומר הרדמה.‬
‫לא! אל תעשה את זה. לא, לא, לא! - היי, היי!‬
‫אני לא יכולה, אני לא יכולה! הכול חוזר אליי.‬
‫זה נורא! - היי, היי, היי.‬
‫הכול חוזר. - זה בסדר. אני רק רוצה שתחשבי.‬
‫כל דבר שאת יכולה לזכור, כל פרט קטן על מי שלא יהיה.‬
‫לאחד מבני האנוש המתים היה קעקוע. קעקוע של ציפור.‬
‫זה היה נשר.‬
‫נשר צורח.‬
‫יופי.‬
‫יופי. בואי.‬
‫אני צריך שתפשטי את החולצה. זה חשוב.‬
‫טוב, אם נעשה שלישייה...‬
‫אני ברלין. - אני קניה.‬
‫כמו המדינה?‬
‫נולדתי ביום שבו הווטאנים פוצצו אותה, אז אני מניחה שהשם הוא מעין מחוות הוקרה.‬
‫ברלין כמו העיר?‬
‫כן.‬
‫האמת שאני מצלמת סרטים, ויש כאלה שאוהבים לקרוא להם תעמולה, ‬
‫אז מישהו חשב פעם שיהיה מצחיק אם...‬
‫הבנת. כמו לני ריפנשטאהל.‬
‫נכון.‬
‫זה נראה מוכר?‬
‫כן, רק שלנשר היו שלושה ראשים.‬
‫שלושה ראשים, זה הסמל של מחלקה ג'יי.‬
‫כלומר? - שהאיש ששבה אותך‬
‫במעבדה ההיא היה איש הכוחות המיוחדים של הרפובליקה.‬
‫איך הגעתי לשם?‬
‫קודם אנחנו צריכים לגלות מה קרה בלילה שנעלמת בו.‬
‫עזבת מרצונך החופשי? נחטפת?‬
‫כמה זמן יכול בן אנוש לשרוד מתחת לקרקע בלי אוויר?‬
‫אני נראה לך כמו ביולוג?‬
‫אתה נראה כמו אביון, אבל זה משני.‬
‫יכול להיות שהיא לא מתה לגמרי.‬
‫אולי היא הצליחה לצאת מהקבר אחרי שהסתלקתי.‬
‫אם זה נכון והזיכרון שלה יחזור אליה, יעצרו אותי באשמת הרעלה...‬
‫תפסיקי כבר לשקר!‬
‫תפסיקי להעליב אותי.‬
‫ידעתי שאת לא מתכוונת להרוג אותה.‬
‫ידעתי שאת חלשה, שנדמה לך שאת מאוהבת.‬
‫מותה לא היה הכרחי מבחינתי.‬
‫רציתי שהיא תהיה בשליטה.‬
‫לא. - אז תחסכי ממני את הטיול המגוחך הזה.‬
‫אני יודע ששיקרת כשטענת שהרגת את קניה רוזווטר.‬
‫אני יודע שחבטת בה ושלחת אותה‬
‫למקום נידח כלשהו ולא ציפית לראות אותה שוב.‬
‫אני יודע שהקבר הזה שאת מדברת עליו הוא בדיה מוחלטת.‬
‫ולא אכפת לי.‬
‫אל תעשה לי את זה.‬
‫אם אהבת אותי אי פעם...‬
‫בבקשה. - לא לעשות מה?‬
‫אל תגיד לי שהרגתי את קניה לשווא.‬
‫היא לא מתה!‬
‫בסדר.‬
‫אם אתה צודק, נמצא קבר ריק.‬
‫קברתי את גופתה מעבר לגבעה הבאה.‬
‫סימנתי אותו בערוגה קטנה של פרחים.‬
‫הפרחים ששתלת‬
‫לא היו אזוביון במקרה, נכון?‬
‫איך יכול להיות שקניה רוזווטר בחיים?‬
‫אמרת לי שהיא נהרגה כשאנשי הקולקטיב הווטאני‬
‫פשטו על המתקן שלי ושרפו אותו עד אפר.‬
‫אמרו לי שלא היו ניצולים.‬
‫אין ספק שמישהו הבין מה ערכה כבת ערובה.‬
‫לא הייתי יכולה לנבא את זה.‬
‫אני רק אומר שאת מוכרחה לטפל בזה.‬
‫אין במה לטפל.‬
‫כרגע אנחנו צריכים לוודא שלא יתפסו אותנו.‬
‫אני מסרב לקבל את זה.‬
‫אתה צריך להפסיק לחשוב כמו בן אנוש ולקבל את מה שאמיתי.‬
‫אם ג'ושוע נולן יגלה מה עשית לאמנדה, ‬
‫הוא יתקע לך את האקדח הגדול שלו‬
‫בתוך הפה, ילחץ על ההדק‬
‫ויפנה את התכולה של הראש הקטן והחולני שלך.‬
‫הוא יעשה את זה בלי רחמים ובלי היסוסים.‬
‫אחר כך יגיע תורי.‬
‫זה המצב שאנחנו נמצאים בו, אדוני ראש העיר.‬
‫אז מה את מציעה?‬
‫לא הספקתי לנעול ולכוונן מחדש.‬
‫זיכרונות שנשכחו עלולים לשוב וזיכרונות חדשים עלולים לעלות.‬
‫האפשרות הבטוחה ביותר היא למחוק הכול.‬
‫את יכולה לעשות את זה?‬
‫כריתת אונה כימית. תהליך מכאיב אבל יעיל.‬
‫זה לא מטריד אותך?‬
‫עשיתי דברים גרועים יותר.‬
‫- עשר שנים קודם לכן -‬
‫ידעתי שהתנגדות היא עיר חזית, אבל חשבתי שלפחות יהיו בה מדרכות.‬
‫בסדר, היא לא מנהטן.‬
‫אבל התרחקנו מקונור לאנג, ‬
‫וזה מצוין.‬
‫קניה... - מה? הבחור אידיוט, ‬
‫ואת הדבר הכי טוב...‬
‫קניה, הוא חשב שהתינוק שלו. גרמתי לו לחשוב ככה. הוא לא ידע.‬
‫בסדר, זה לא חשוב.‬
‫כי את יודעת מה? בעיר הזאת נמצא את הבעלים החדשים שלנו.‬
‫מי אמר שאני מחפשת בעל?‬
‫את מחפשת רעיה?‬
‫לא רעיה. - לא רעיה.‬
‫נשים מדברות יותר מדי. - כן?‬
‫כן. - אני אגיד לך מה אני חושבת.‬
‫בעיר הזאת אין מדרכות, אבל אני בטוחה שיש בה בר.‬
‫אני חושבת שכדאי ללכת לשתות משהו. - אני מסכימה.‬
‫מסכימה? - בואי נלך.‬
‫תראי. - מה?‬
‫הנה בעלך החדש. - אתה!‬
‫נולן דיבר עם ראש העיר והם יכינו יחד רשימה...‬
‫את מקשיבה בכלל?‬
‫כן, אני מתחילה להיזכר בדברים.‬
‫אמרת שנולן דיבר עם ראש העיר.‬
‫כן. הם יכינו רשימה של כל האנשים ממחלקה ג'יי.‬
‫הם ירצו שתעברי על צילומים.‬
‫בסדר.‬
‫את בטוחה שאת רוצה לעשות את זה?‬
‫כן.‬
‫אני רוצה לדעת למה נעלמתי.‬
‫את לא רוצה פשוט לחזור לחיים הרגילים שלך?‬
‫מה רגיל?‬
‫שאת מנהלת את "צריך-רוצה". - מסתדרים שם מצוין בלעדיי.‬
‫ "צריך-רוצה" שייך לך.‬
‫בסדר, יש לי רעיון.‬
‫אולי ננהל את "צריך-רוצה" יחד?‬
‫אלוהים! לא. - כן.‬
‫זה יהיה האסון הכי גדול אחרי ארקפול.‬
‫את חושבת? - אני יודעת.‬
‫אנחנו לא בנויות לשותפות. אנחנו עיקשות מדי.‬
‫אז מה תעשי?‬
‫אם אחזור ל "צריך-רוצה", מה תעשי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫את רוצה להיות שוב ראשת העיר.‬
‫אני עוזרת.‬
‫לוחשת באוזנו. מנווטת אותו.‬
‫זה מספיק.‬
‫שום דבר לא מספיק אף פעם לאמנדה רוזווטר.‬
‫בחייך, זה לא נכון. - את אוהבת להיות הבוס.‬
‫אני לא אוהבת להיות הבוס. - את כן ועוד איך.‬
‫כן. - אני פשוט טובה בזה מאוד.‬
‫יש לך מושג כמה התגעגעתי אלייך?‬
‫התגעגעתי מאוד. - שלום, גבירותיי.‬
‫דיברתי עם אחד מעמיתיי, נוירולוג מסידרס.‬
‫הוא פיתח דרך לרענן קשרים סינפטיים.‬
‫מה זה אומר?‬
‫שנוכל להחזיר לך את הזיכרונות. כולם.‬
‫מתי?‬
‫עכשיו.‬
‫תודה.‬
‫חשבתי שנגמלת מהם כבר מזמן.‬
‫קוונטין.‬
‫היי, אבא.‬
‫הגעת למנדוסינו? מצאת את אימא שלך?‬
‫מה שלומה?‬
‫לא כמו שזכרתי.‬
‫הנזירים הווטאנים שונאים בני אנוש. הם התייחסו אליה כמו לחיה.‬
‫הם שברו אותה. - היא הייתה שבורה כבר קודם.‬
‫היא ניסתה להרוג את עצמה, וגם אותך, את לוק ואת כריסטי.‬
‫כן, ואתה זרקת אותה.‬
‫אני לא מבין. איך יכולת לעשות את זה?‬
‫הייתי צריך לבחור.‬
‫להגן על פילאר, האישה שאני אוהב, או על הילדים שלה.‬
‫בחרתי בכם. בחרתי בילדים.‬
‫זאת לא הייתה בחירה קלה.‬
‫כן. היית צריך להרוג אותה וזהו.‬
‫לא היה לי אומץ.‬
‫בכל אופן, ‬
‫ברוך שובך הביתה.‬
‫את עלולה לחוש אי נוחות כלשהי.‬
‫את בסדר? - כן.‬
‫אני מוכנה.‬
‫זה...‬
‫זה משגע.‬
‫רגע.‬
‫אני רואה משהו.‬
‫יש מישהו נוסף איתי במים.‬
‫אני...‬
‫מישהו בחליפת ביו.‬
‫את רואה מי זה?‬
‫הוא מוריד את הברדס.‬
‫אני רואה פנים.‬
‫תורידו את זה!‬
‫תנשמי!‬
‫מים חדרו לריאות שלי. - לא. את כאן איתי.‬
‫את צריכה לאפשר לי להשלים את ההליך.‬
‫הספיק לה.‬
‫עוד לא התחלנו אפילו. - לא, סיימנו!‬
‫ברוך השב. - שמעתי שאת גיבורה.‬
‫שהצלת את ניו יורק.‬
‫ככה אומרים.‬
‫קיוויתי לפגוש את אחותך.‬
‫קניה נחה.‬
‫שמעתי שהטיפול אצל ד"ר יוול לא היה מוצלח.‬
‫בניסוח עדין. - אני לא מופתע.‬
‫ד"ר יוול הוכשרה לענות בני אנוש.‬
‫המאמץ לרפא אותם הוא כנראה מעין קריירה שנייה.‬
‫יש בזה משהו.‬
‫את יודעת, יש מרפאה בניו יורק.‬
‫נוכל לשלוח אותה לשם בליווי משמר חמוש, כמובן, ‬
‫והיא תקבל את כל הטיפולים הדרושים. - תשכח מזה.‬
‫בדיוק קיבלתי אותה בחזרה. היא לא עוזבת את התנגדות.‬
‫אבל אם תרצה לעזור ולברר מי בארגון שלכם‬
‫מבצע ניסויים חשאיים...‬
‫למה שארצה לעשות דבר כזה?‬
‫אנשי הכוחות המיוחדים של הרפובליקה השתמשו באחותי כחולדת מעבדה.‬
‫אני אגלה מי הוציא פקודה כזאת.‬
‫כשתגלי, אני אשמח להרוג אותו בעצמי.‬
‫מצאתי אותה.‬
‫מה?‬
‫מצאתי אותה.‬
‫מצאת אותה?‬
‫השבח לרייאטסו!‬
‫סליחה שפקפקתי בך.‬
‫אני יכולה?‬
‫ראש קטן כל כך של בת אנוש.‬
‫כן, הוא מקסים. בואי נקבור אותו ונסתלק.‬
‫אם זו קניה, מי נמצאת בחברת אמנדה בהתנגדות?‬
‫לא יודע ולא אכפת לי.‬
‫הבשורה הזאת תהיה קשה.‬
‫אני עומד כאן, בבוץ, שקוע עד התחת בסירחון מוות, ‬
‫ואת חוששת לפגוע ברגשותיה של אמנדה רוזווטר?‬
‫תני למתים לנוח בשלווה על משכבם. - לא.‬
‫ממלאת את המזווה, אני רואה.‬
‫מכינה ארוחת בוקר לקניה.‬
‫לחם סוכר. היא מתה על לחם מטוגן. - תודה.‬
‫אני זוכרת.‬
‫בטח לא תופתעי לשמוע‬
‫שלבעלי ולי יש קשרים עסקיים מכאן עד מרלין.‬
‫לא.‬
‫רבים מהם עם חוגים לא נעימים במיוחד.‬
‫טוב, זה לא סוד.‬
‫אני מניחה שלא.‬
‫אני שומעת כל מיני דברים.‬
‫את יודעת שאני אוהבת את קניה.‬
‫ומאז היעלמותה, ‬
‫אני רואה בך, אחותה, חברה שלי.‬
‫יש משהו שאת רוצה להגיד? אני צריכה לחזור לקניה.‬
‫אחותך מתה.‬
‫האישה שבחדר שלך היא מתחזה.‬
‫אני יודעת שקשה לשמוע את זה, ‬
‫אבל המידע הזה הגיע אליי מכמה מקורות.‬
‫חשבתי שאת צריכה לדעת.‬
‫אני מרגישה לא בנוח.‬
‫אם תדברי, זה יעזור.‬
‫אם תחזרי על השקר הזה שוב, לא חשוב באוזני מי, אני אפגע בך.‬
‫אכאיב לך, והפגיעה תהיה בלתי הפיכה.‬
‫איחוליי על שיבה הביתה שחיכינו לה זמן רב.‬
‫אני שמחה מאוד בשביל שתיכן.‬
‫לא.‬
‫לא. אף אחד מהחיילים האלה לא נראה מוכר. מצטערת.‬
‫תראה את החדר הזה.‬
‫הוא כל כך שונה.‬
‫את זוכרת את הפעם הראשונה שאמנדה תפסה אותנו על חם כאן?‬
‫נייר דבק. - כן. את זוכרת את זה.‬
‫מה עבר לי בראש?‬
‫כמעט תלשתי לעצמי את הפטמה כשניסיתי להוריד אותו.‬
‫כן, נשארת דביקה במשך שעות.‬
‫בהתחלה היא כעסה מאוד על שהיינו יחד.‬
‫זוכרת את הפעם הראשונה? הבאתי לך פרח.‬
‫לא, האמת שלא.‬
‫בלילה הראשון שלי בעיר. הרווחתי כמה סקריפים באוהל הקרב?‬
‫יש הרבה דברים שאני לא זוכרת, נולן.‬
‫והפעם עם האזיקים?‬
‫הפתעת אותי בתא המעצר. זה היה לילה די מטורף.‬
‫לא?‬
‫המלחמה בוולג'ים? כשאמנדה נורתה? - כן!‬
‫אני זוכרת את זה.‬
‫בסדר.‬
‫עכשיו תשכח מהעבר.‬
‫עכשיו ניצור זיכרונות חדשים.‬
‫עכשיו תתעלס איתי.‬
‫קניה, תקשיבי.‬
‫הצלקות שלך. - מה?‬
‫אלה שבעלך לשעבר השאיר. הן נעלמו.‬
‫תישארי כאן. אני כבר חוזר.‬
‫היא מנסה לגעת בנו?‬
‫היא רואה את ההשתקפות של עצמה. זה סימן טוב.‬
‫הדמיון מדהים.‬
‫היא יכולה לחשוב?‬
‫הפונדקאית אינדוג'ינית.‬
‫החשיבה שלה יעילה הרבה יותר משלך, קופיף.‬
‫היא מבינה מה אנחנו אומרים? - זה חסר חשיבות.‬
‫אמחק את הזמן הזה אחרי שאשתול את הזיכרונות של אמנדה על מפת המוח.‬
‫מה תוחלת החיים שלה?‬
‫הטכנולוגיה הזאת חדשה.‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי, אבל...‬
‫יופי אמיתי דועך במהירות.‬
‫לא!‬
‫אמנדה, אני צריך לדבר איתך.‬
‫שמת לב למשהו מוזר בזיכרונות של קניה?‬
‫הישנים יותר, מלפני ההיעלמות?‬
‫יש פערים, אבל היא מסתגלת.‬
‫בסדר. הבחנתי בדפוס.‬
‫היא זוכרת רק דברים שהיית נוכחת בהם או שידעת עליהם.‬
‫כל דבר שלא היית מודעת לו נמחק.‬
‫אני צריכה לדבר עם קניה.‬
‫קניה?‬
‫קניה.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫שבי.‬
‫אני לא רוצה לשבת. - שבי.‬
‫לא!‬
‫אני מכירה את אחותי! זאת היא.‬
‫הלוואי שזה היה נכון.‬
‫היא לא... - היא אינדוג'ינית.‬
‫היא לא! - אמנדה!‬
‫מי ששתל בגופך את מתקן האגו לפני כמה שבועות‬
‫גנב את הזיכרונות שלך.‬
‫אתה לא יודע! - הוא שתל אותם‬
‫בהעתק של אחותך. - רק תאוריה.‬
‫אתה לא יודע! - אמנדה.‬
‫הצלקות שלה נעלמו.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫אלוהים.‬
‫האקדח שלי נעלם.‬
‫אני צריכה להזהיר אותך, אין סוף טוב לסיפור הזה.‬
‫את בטוחה שאת רוצה לשמוע?‬
‫אני אינדוג'ינית? - עמוק בפנים, כן.‬
‫במלחמות החיוורים שתלנו זיכרונות ודנ"א של בני אנוש בגופם של מתנדבים אינדוג'ינים‬
‫כדי ליצור מרגלים שנראים ומתנהגים כמו בני אנוש.‬
‫את טוענת שהתנדבתי לזה?‬
‫לא בדיוק. היית מרגלת של הקולקטיב הווטאני ונתפסת.‬
‫פוטינג'ר שלף אותך ממחנה רברי באמצע הלילה והביא אותך אליי.‬
‫אני מצטערת. זה לא הגיע לך.‬
‫אין לי עניין באהדה שלך.‬
‫תמשיכי לדבר.‬
‫הגוף האינדוג'יני שלך שימש לי בד לציור, ‬
‫ולא היה מחסור בדנ"א של קניה רוזווטר‬
‫בכל רחבי "צריך-רוצה".‬
‫אבל לא היו לי הזיכרונות שלה, לכן גנבתי אותם מאחותה.‬
‫מה השתבש?‬
‫חייל ווטאני קטע את ההליך.‬
‫בגלל זה הזיכרונות שלך עדיין מבולבלים.‬
‫כמה זמן נותר לי לחיות?‬
‫כמה חודשים. לא יותר משלושה. - לא.‬
‫את תסדרי אותי.‬
‫ואת תארגני לי תוחלת חיים רגילה.‬
‫כאינדוג'ינית? אני לא יכולה.‬
‫כקניה רוזווטר, אני לא יודעת. אולי.‬
‫יש לי עמית באזור המפרץ. ארן נידן.‬
‫אולי... - "אולי" לא מספיק לי.‬
‫אם את רוצה להרוג מישהו, תהרגי את ראש העיר. פוטינג'ר מעוניין במותך.‬
‫את יצור קטן ופחדן, נכון?‬
‫אתה מפלצת.‬
‫האמת היא שאת המפלצת. אני ד"ר פרנקנשטיין, ‬
‫וחברתנו הקירחת היא איגור.‬
‫התוכנית שלו הייתה לביים חילוץ דרמטי ולאחד בין שתי אחיות.‬
‫אמנדה תהיה אסירת תודה, ‬
‫והתחתונים שלה ייעלמו תחת המגע הרך שלך.‬
‫את לא מצחיקה. - ומה אמנדה אמורה לעשות‬
‫אחרי שהיא תגלה...? - להתאבל עלייך ולהמשיך בחייה.‬
‫להמשיך בחייה איתך.‬
‫ידעתי שתנסי להגיע לכספת.‬
‫כן?‬
‫כן, זה מה שאני הייתי עושה.‬
‫אני לא קניה. - אולי לא נולדת כך, ‬
‫אבל את קניה עכשיו. - לא! האמת היא שאני‬
‫אוסף של זיכרונות משומשים.‬
‫אני הד.‬
‫את אחותי. - אחותך מתה! תראי!‬
‫לא.‬
‫לא, את צריכה להיות לצדי.‬
‫אני אשיג את הסיוע שאת צריכה. אני מבטיחה.‬
‫אני לא משחקת "משפחה" עם בת אנוש.‬
‫בפעם הבאה אשבור לך את המפרקת.‬
‫זו אשמתי.‬
‫היה אסור לי לשחרר את ד"ר יוול ממחנה רברי.‬
‫ידעתי שיש לה עבר מפוקפק, אבל זה מעל ומעבר לכל דמיון.‬
‫ומתברר שהיא עשתה את זה כדי לנצל את הקרבה שלך‬
‫לקצינים בכירים ברפובליקת ארץ.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני זקוקה לעזרתך.‬
‫באמת?‬
‫פעם הייתי זקוק נואשות לעזרתך‬
‫כדי להיפטר מהגופה חסרת העיניים של ג'אלינה.‬
‫סירבת.‬
‫אתה החבר היחיד שלי.‬
‫בבקשה.‬
‫אחותי אהבה לטייל.‬
‫היא נהגה לומר שכדי להעריך את המקומות שאנחנו מנסים להגיע אליהם, ‬
‫אנחנו צריכים להשאיר מאחור את המקומות שהיינו בהם.‬
‫ברוכה הבאה לביתך החדש.‬
‫אחותי אהבה לצאת לעולם.‬
‫לראות דברים חדשים, לצבור חוויות חדשות.‬
‫היא מעולם לא הביטה לאחור.‬
‫לא התעכבה על העבר.‬
‫היא קראה לזה "עיסוק מורבידי".‬
‫היא האמינה‬
‫שכל הדברים הטובים נגמרים בטרם עת.‬
‫שיר אהוב, ‬
‫ספר טוב, ‬
‫אפילו החיים שלנו.‬
‫בזכות התמציתיות הם מיוחדים כל כך.‬
‫- לב טוב -‬
‫יקרי ערך.‬
‫אחותי האמינה שלפני שאפשר לתת למשהו‬
‫או למישהו חדש לחדור ללב, ‬
‫צריך לפנות בו מקום.‬
‫לשם כך צריך ללמוד להרפות.‬
‫אני אוהבת אותך, אחות קטנה.‬
‫לקניה.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬